Na pražské barikádě padl Znojmák Josef Lukeš 
VÍDEŇ, PRAHA, ZNOJMO (jm). V květnového povstání na sklonku druhé světové války, od jehož vypuknutí uplyne v úterý 5. května čtvrt století, padl Znojmák Josef Lukeš. Narodil se ve Vídni, ale jako mnoho českých rodin se Lukešovi po vzniku Československa přestěhovali do Znojma. Pepík, jak mu říkali jeho kamarádi, se již od mládí zajímal o motory a vyučil se automechanikem. Se skauty jezdil tábořit do trampské osady Aljaška pod Novým Hrádkem v Podyjí, kde všichni prožili mnoho pěkných chvil u táborových ohňů. 

Místo závodnické přilby měl tropickou helmu
Po vyučení se přihlásil k dobrovolné vojenské službě a byl jako mechanik zařazen k leteckému pluku v Olomouci. Také začal soutěžit jako motocyklový závodník. V roce 1934 jel svůj první závod ve Vítkovicích. „S humorem vzpomínal na svoje vybavení. Závodil v pracovním montérském overalu a na hlavu si vzal vypůjčenou tropickou přilbu. Žádná černá kůže, ani bezpečnostní helma, a to jel na stroji v kategorii 500 cm“, tak na něj vzpomínal ještě za svého života znojemský skaut Bohuslav Irovský. 
Josef Lukeš se zúčastnil mnoha závodů v kategorii junior například v Praze, v Opavě nebo v Plzni. Jako jezdec kategorie senior byl angažován továrnou Jawa. Na Jawě 350 cm v Memoriálu Jiřího Lobkowitze v Pardubicích vybojoval v mezinárodní konkurenci bronzovou medaili. Soutěžil úspěšně v mnoha motocyklových závodech jako například ve Vídni, v Berlíně či bavorském Wilshofenu. Na šampionátu Evropy v roce 1939 v Praze získal čtvrté místo. Ve stejném roce se stal šampionem Slovenska na závodě v Košicích. K jeho největším úspěchům patří prvenství v pardubické Zlaté přilbě, kde v kategorii 350 cm vybojoval prvenství, i když závod dokončil se zlomenou klíční kostí. 

Pepa rozvážel zprávy i zbraně,
bojoval o rozhlas 
Lukešovi se po okupaci Znojma přestěhovali do Havlíčkova Brodu a Josef si našel místo v Praze, kde se v roce 1941 oženil. Pokud to šlo, závodil, propagoval dobré jméno českého sportu a připravoval se na dobu po válce. Pevně věřil, že fašismus bude poražen. Josef Lukeš zajel 29. dubna 1945 do Havlíčkova Brodu za rodiči pro svoji závodní motorku. „V sobotu 5. května 1945 Pepa už závodil od časného rána. Závodil s časem, závodil s nepřítelem. Rozvážel zprávy, zbraně, byl všude tam, kde bylo potřeba rychlé pomoci. Bojoval o budovu rozhlasu, jezdil s autem, u Vršovického nádraží obsluhoval těžký kulomet. Ještě večer chtěl přemístit kulomet na lepší stanoviště s výhledem na kasárna, kde byli Němci. Zahájil palbu. Pak smrtící střelba zasáhla i jeho. ‚Střílej ty, jen střílej dál‘, zavolal ještě na kamaráda“, popsal skaut Irovský bojové nasazení a smrt Josefa Lukeše, který zemřel v nedožitých dvaatřiceti letech. Jen návštěvníci v Podyjí vzpomenou u pietní desky umístěné na Novém hrádku jména skautů.   
Skromný pomníček se jeho jménem stojí v Praze Vršovicích na křižovatce ulic Tolstého a Bulharské, byl odhalen prvního listopadu 1945. Josefu Lukešovi byl udělen Válečný kříž inmemoriam. Po osvobození se Lukešovi vrátili do Znojma. Sestra, profesorka Šárka Sobolová třicet sedm let vyučovala studenty na Znojemském gymnázium a dosud se těší dobrému zdraví. Jen kamarádi z Podyjí a rodinní příslušníci Jiří Sobol, Vratislava Skřivánková ČSBS vzpomínají na svého příbuzného při příležitosti 75 výročí ukončení druhé světové války. 

foto 1 + foto 2 
Josef Lukeš 

Prosím pokud otisknete všechny fotografie – pod fotku jak sedí na motorce dejte popisek Josef s bratrem Benym